PRED TREMI MESECI NEKJE KJER JE BILA NEKOČ SOVJETSKA ZVEZA
- Živjo. - Živjo, kar naprej.
- Ali greva? - Seveda, samo še spakiram svoje stvari.
- Katere stvari? - Moje stvari. Odhajam.
- Kam? - V Združene države!
- Kaj?! V Združene države? - Res je! Poznaš maminega fanta?
Živi v Ameriki. Mama se seli tja in jaz grem z njo.
- Kaj boš pa počela tam? - Ne vem. Odidemo v petek.
- Šališ se. - Ne, resno!
- Slaba šala. - Resno. Kaj bom počela tam?
- Ne morem verjeti, da odhajaš. - Verjemi. Odhajam...
- Ali lahko za škatlico Marlboro plačam kasneje? - Ne. ne moreš.
- Kaj pa za Wall Street? - Rekla sem ne.
- Pri drugem prodajalcu pa lahko. - Dekleti, ne lažita.
- Saj ne laževa. Pri drugem... - Rekla sem ne!
- Psica! - Kaj?!
- Kaj delaš! - Ni važno. V Ameriko grem!
Kako to, da greš v Ameriko?
Mama je spoznala svojega fanta preko ene izmed ženitnih posredovalnic.
Rus je, a živi v Ameriki.
Neverjetno!
- Sranje... Jaz bi tudi rada odšla stran. - Lahko me obiščeš v Ameriki!
Kaj je s tem "Amerika, Amerika"? O čem kriči?
- Tja gre. - Samo lažeš. Resno?
- Grem lahko zraven? - Ne.
Vzemi me s seboj. Znam angleško.
Hello, my name is Volodya. ( Živjo, ime mi je Volodya )
Bedak...
Poslušaj... tvoja mama ti ima nekaj za povedati.
Kar začni.
No... Sergei in jaz sva razmišljala
in se odločila, da je najbolje, če greva najprej midva.
Midva bova šla prva ti pa boš prišla malo kasneje.
- Zdaj si že velika. - Kaj?! Tukaj naj bi živela sama?
Tako pač je.
Če pa ti ne bo ustrezalo... ti sploh ni treba oditi!
Zdaj sva samo jaz in ti. Samo midva.
- Samo da se poslovim. Takoj bom nazaj. - Prav.
Ljubica... Sedaj moram oditi.
Pustila sem nekaj denarja. Več ga pošljem, ko pridem tja.
Teta Ana bo kmalu tu.
Me lahko vsaj objameš? Odhajam.
Tudi prav...
- Zbogom... - Zbogom.
Počakaj, mama!
Mama! Ne odidi!
- Moja mala hčerka... - Ne zapusti me, prosim!
Ne zapusti me, mama!
Ne odidi, ostani z mano, ne bo mi uspelo!
Ne odidi, mama!
Če ne odideva zdaj...
- Poklicala bom. Poklicala te bom! - Mama!
Poklicala te bom, ko pridem tja!
- Kdo je? - Ana.
- Torej... Je odšla? - Da.
- Obleci se. - Kaj?
- Greva v tvoje novo stanovanje. - Kakšno novo stanovanje?
- Živela boš v drugem stanovanju. - Kaj?
To stanovanje je preveliko zate. Rekla sem ti, da se obleci.
- Ne grem. To je moje stanovanje! - Ubogati me moraš.
Pojdiva.
Tu je.
Starec, ki je živel tu, je umrl nekaj tednov nazaj. To so njegove stvari.
- Si nora? Tukaj bom živela? - Seveda boš.
Dokler tvoje mame ni tu, odločam jaz.
Vse je tu: hladilnik, okna, toplo je...
- Zakaj ne morem ostati v svojem stanovanju? - Nihče ga ne more plačati.
Jaz ga ne morem in ti ga ne moreš.
- Če nočeš... - Niti slučajno ne bom živela tu!
Če nočeš živeti tu, živi na ulici.
- Ti psica! - Ali ulica ali sirotišnica!
- Živjo, Lilja. -Živjo.
VOLODJA
Oče naš, ki si v nebesih, posvečeno bodi tvoje ime.
Pridi k nam tvoje kraljestvo, zgodi se tvoja volja,
kakor v nebesih tako na zemlji. Daj nam danes naš vsakdanji kruh
in odpusti nam naše dolge, kakor tudi mi odpuščamo svojim dolžnikom.
in ne vpelji nas v skušnjavo, temveč reši nas hudega.
Amen.
Zelo dobro.
Lahko bi bilo bolje.
Ali si še vedno tukaj? Mislila sem,da si odšla v Ameriko.
Res si dobro pisala test.
- Čaka te svetla prihodnost. - Kaj?
Šalila sem se.
Pojdi k vragu, psica! Lahko si prepričana, da me čaka svetla prihodnost.
Živjo!
Kam greš?
- Grem lahko zraven? - Ne, ne smeš.
- Dobiš lepilo, če grem lahko zraven. - Pokaži.
Opa, ali so to Nike? Prave?
Moje malo sonce, vzidi..
- Poglejte vsa ta zdravila, ki sem jih našel. - Ooo..
- Kje si jih našel? - V kopalnici.
- Niso moja. - Čigava pa so?
- Morda od starca, ki je živel tu. - Kaj je to?
Daj sem!
Kaj pa delaš! Mladina ne bi smela piti!
Poglejte kaj sem našel.
- Igrajmo se vojno. - Pripni mu eno.
Starec je bil vojni heroj.
- Poglejte tega vojnega heroja! - Salutirajte mu!
- Volodja, vsedi se. Vsedi se! - Pomiri se!
Kaj pomeni ves ta hrup? Ali lahko nehate razgrajati?
- Vstopite, ne bodite jezni. Imamo zdravilo za kašelj. Ali ga hočete?
- Ne kašljam. - Dobro je za vse. Vstopite.
Če ne boste nehali, bom poklicala policijo. In poklicala bom tvojo teto.
Nehajta. Hej, nehajta!
- Daj no, ugasnil bom luč. - Premlad si. Nehaj.
Umiri se, premlad si. Najdi si drugo dekle.
- Nehaj. - Pojdi stran.
Kaj se tu dogaja?!
Kaj se dogaja?!
Všeč mi je tukaj. Ali si zmešana, ali kaj?!
Poberi se!
Smet!
Pojdi! Takoj izgini ven!
Ven!
Ne dotikaj se me!
Pojdi k vragu! Zapomni si, da tukaj odločam jaz.
Pazi kaj delaš, če ne bo še slabše!
Izgini ven iz hiše!
Izgini ven! Hitro! Preklet kurbin sin!
Volodja!
Volodja, kaj počneš?
- Samo sedim tukaj. - Pridi dol.
- Samo sedim tukaj. - Pridi dol, prosim.
- Pridi dol! - Nočem.
- Pridi dol. - Ne bom.
- Pridi dol. - V redu, v redu...
Hej, bi se šla peljat?
- Ne. - 100 kron.
- Spelji se! - 200.
- Pojdi k vragu! - Tako lepa pa nisi...
- Odjebi, kreten! - Vprašati ni greh.
Moram oditi od tu. Karkoli, samo to ne.
- Lahko noč. - Ali greš domov?
- Utrujena sem. Domov grem. - Ali bi lahki prespal pri tebi?
- Ne. - Zakaj ne? Zunaj je tako mrzlo.
Ne morem domov. Vrgli so me ven.
Oče je ponorel. Ne vem zakaj.
Prosim... Lilja.
Lahko spim na tleh.
Lahko spiš na kavču. Ampak nobenih neumnosti ali pa te vržem ven.
Veš kaj razmišljam?
Da sva kot prava družina. Sediva in jeva večerjo...
...Prišel sem iz službe in ti si spekla kruh.
Lilja...? Kaj misliš bi se zgodilo, če bi bil dve leti starejši?
Nehaj...
Resno...
Ne govori o tem... neumno je.
Veš, res sem nameraval skočiti.
- Res? - Ja.
- Zakaj? - Ker je vse to eno samo sranje.
Nočem več živeti.
Ja, pa hočeš!
Seveda hočeš!
Rešila si mi življenje. Zdaj bom pa jaz rešil tvoje.
Škatlico Wall Street, prosim.
27, prosim.
Vzela bom samo čips in cigarete.
Postavi sok nazaj, tja kjer si ga dobila.
Vrni se!
Danes nisi dobila nobenega pisma. Mislim, da je tvoja mama pozabila nate.
Ne. tukaj bi jaz sedela..
Traja samo nekaj minut.
V redu, če bodo mladi fantje, ampak če bodo ogabni starci...
Po drugi strani pa je tako veliko hitreje. En, dva in je konec!
Nato dobiš denar in lahko kupiš obleko ali nekaj.
Ne, nikoli. Grozno je!
Pojdiva!
- Kako je bilo? - V redu.
Zebe me! Povej mi, kako je bilo.
Pozabi. Greva domov, tako je mraz!
- Kdo je? - Nataša.
Prišla sem, da ti vrnem denar. Ne potrebujem ga.
V redu... Adijo.
Nataša!
- Živjo. - Živjo..
- Povej mi, kaj za vraga se dogaja. - Pojdiva tja in ti bom razložila.
Torej, kaj se dogaja?
Lej... moj oče je našel denar...
In mislila sem. da tebi itak ni pomembno.
Kaj mi ni pomembno?
Ti nimaš staršev. Hočem reči, tvoja mama je v ZDA.
Kaj mi ni pomembno?
Se pravi.. Očetu sem rekla, da je bil denar tvoj.
- Da si ti naredila tisto kar sem jaz. - Rekla si, da sem jaz to naredila?
Ja, saj veš. Če bi moj oče zvedel, bi me ubil.
- Manjka ti kolešček v glavi! - Saj tebi je veeno!
- V Združene Države greš... - Mislila sem, da si moja prijateljica!
- Potem pa govoriš take stvari! - Nataša...
Pridi... Greva.
Ne potrebujem tvojega denarja.
Obdrži svoj denar! Kurba!
LILJA
Fantje, pozabavajmo se.
Lej jo našo kurbico! Cipa! Kaj delaš tukaj?
Poberi se! Podgana!
Se prodajaš otrokom?
- Pozabi nanje. Pojdiva. - Ravno to počnem.
Pička! Kaj delaš tam? Pridi sem!
- Kako posel? - Je mali nova stranka?
- Pojdiva. - Nisem še končala.
Neumna je, ne dojame...
- Pridi, pojdiva stran od tu. - Nisem še končala.
Poberi se z našega dvorišča, nočemo te več gledati.
LILJA 4-EVER (Lilja za vedno)
Končala sem. Greva...
Ostani tam!
Kam za vraga pa greš?
Ti umazana smet, pojdi si prerezat vrat, ti pička!
- Danes ne boš jedla nič toplega. - Kaj?
- Odklopili so ti elektriko. - Kaj?!
Prekleto...
Ana!
- Nikogar ni! Tvoja teta se je preselila. - Preselila se je?
Da. Moj bog, si zrasla.
- Spomnim se, ko si bila tako majhna. - Kaj? Kam se je preselila?
Odpri, vem da si notri!
Kako si? Si srečna tu?
Sem stara in bolna ženska. Potrebujem udoben dom.
Razumeš?
- Si govorila z mamo? - Ne.
- Je pisala ali telefonirala? - Ni pisala niti telefonorala.
Pusti me u miru gledati televizijo.
- Nimam denarja. - Tudi jaz ne.
Odklopili so mi elektriko in ničesar nimam za jesti.
- Poišči si službo. - Kako le, če se še šolam?
Torej, delaj to kar je počela tvoja mama.
Pojdi v mesto in razširi noge. Zdaj me pa pusti na miru.
Zapri vrata!
- Veš kaj? - Kaj?
V reviji sem prebrala-
- o tem, kdaj so rojene različne zvezde. Rojena sem na isti dan kot Britney Spears.
- Res? - Ja... Ampak štiri leta narazen.
- Ampak imaš isti rojsti dan? - Ja...
Predstavljaj si, da bi vaju zamešali v porodnišnici, potem bi bila ti Britney Spears.
Ampak nisva rojeni istega leta in ona živi v ZDA.
Ampak pomisli kako "kul" bi bilo..
Ja, seveda...
- Veš kdaj je moj rojstni dan? - Ne.
- Danes. - Resno?
- Saj se ne šališ? - Ne...
- Vse najboljše! - Hvala.
Ali si dobil kakšno darilo?
Obljubim, da ti bom kupila lepo darilo.
Prisežem... Ampak ne danes.
Nisem vedela, da imaš rojstni dan in nimam denarja.
- Toda od mene boš dobil pravo darilo. - Ni ti treba.
Ja, dala ti bom darilo.
- Ali greš v šolo? - Ne... Ti?
Ne.
- Kaj boš pa počela? - Moram oprati obleko.
Nimam nobenih čistih oblek.
Ampak nimam pralnega praška. Ne vem.
Poglej...
- Bi malo poskusila? - Volodja, nehaj.
- Poskusiva jih. - Volodja, ne smeš...
Volodja, daj nazaj. Ne dotikaj se jih.
Daj jih stran.
Volodja! Nehaj!
Ali si jih pogoltnil?
Volodja, ali si jih pogoltnil?
Kaj je s tabo?
Kaj je s tabo? Volodja!
Ne oddidi! Volodja... Volodja!
Ne umri, prosim, Volodja!
Poljub?
Zagotovo sem v nebesih...
- Postal sem angel. - Zgini, pojdi k vragu, ti bedak!
- Pojdi k vragu! - Oprosti...
Idiot! Zgini ven!
- Zgini ven! - Oprosti...
NA PRODAJ
- Bi radi kaj kupili? - Saj ni nič kupiti!
Živjo...
Ali si še vedno jezna?
Oprosti mi, nikoli več ne bom naredil tega...
Kako gre?
Ali si že kaj prodala?
Niti ene preklete stvari. Sama šara!
Še enkrat narediš to pa te bom zares ubila!
- Ali bi šla v Pentagon? - Pentagon?
- V bazo za podmornice. - Vem. Kaj naj bi počela tam?
Tam imam nekaj lepila.
- Tam živim. - Živiš tam?
No, kadar me vržejo iz hiše.
Moj oče je delal tukaj. Bil je v vojski.
Tudi moja mama je delala tu.
- Moja mama je delala v tej kuhinji. - Tvoja mama je kuhala?
In tvoj oče?
On je bil v vojski in je prišel sem za kratek čas.
Verjetno je hotel samo spati z mojo mamo.
Potem je zanosila in on je odšel v Moskvo.
Pisala mu je, a ni odgovoril. Nikoli ga nisem videla.
Pridi, zmrzujem.
"Govor generalnega sekretarja, tovariša Brežneva..."
"Tovariši člani Centralnega Komiteja, tovariši delegati..."
"Tovariši, pred 50 leti je prišlo do pomembnega zgodovinskega dogodka."
"Podaljšan in grmeč aplavz. Vsi vstanejo."
Tukaj živim. Poglej, to je moja soba.
Vidiš, imam lepilo.
Vzemi ga.
Zmrzujem...
Lahko postaviva šotor.
Kakšen šotor?
Da se ogrejeva.
Topleje je, mar ne?
Kot bi ležala v krsti.
Pretvarjajva se, da sva mrtva.
Ne hvala.
Kaj misliš, da se zgodi, ko nekdo umre?
Ali gre v nebesa, k Bogu in Jezusu in vse to ?
Ne vem...
Jaz verjamem v to. Mislim, da postaneš angel v nebesih.
Ves dan lahko igraš košarko in dosežeš toliko točk, kolikor želiš.
In si miljonkrat boljši od Michaela Jordana.
To je nakladanje...
To ni vse, kar lahko počneš tam.
V nebesih lahko počneš, kar si želiš.
Plešeš, igraš računalniške igrice, hodiš na zabave...
To je neumno. Ne bom umrla, v Ameriko bom šla.
Jaz bi igral košarko.
- Nehaj. - Kaj počneš?
- Slabo mi je... - Kam greš?
Nehaj...
Nočem biti več tukaj. Dosti mi je tega...
POZIV SOCIALNE SLUŽBE
Torej nisi imela nobenih stikov s svojo mamo odkar je odšla v Ameriko?
- Ne. - In ni nič klicala?
Nimam telefona.
- Ni pisala? - Ne.
Prejeli smo njeno pismo. Ali veš kaj o tem?
Ne. Zakaj?
V tem pismu piše...
Seveda ni zakonsko obvezujoče...
Tega uradno ni mogoče storiti...
Toda piše, da se odpoveduje starševstvu.
To pomeni, da ne želi biti več tvoja skrbnica.
Skrbnica? O čem govorite?
Poglej, res se mi smiliš, toda tukaj piše...
Lahko ti preberem.
"Lilja je bila vedno nezaželen otrok"-
-"in zato ne želim biti več njena skrbnica."
"S tem jo predajam v oskrbo socialni službi."
Razumem, grozno je...
Grozno je.
Še cigarete, prosim.
To bo 160,40.
Hvala.
- Zapri oči. - Kaj?
Zapri oči.
- Zakaj? - Prosim, zapri oči.
- Kaj boš naredila? - Nič posebnega, samo zapri jih.
Kaj boš naredila? Ali me boš udarila?
- Ne bodi smešen. Samo zapri oči. - Obljubiš?
Lilja, kam greš?
Miži.. Zdaj lahko pogledaš.
- Izvoli. Za tvoj rojstni dan. - Je res zame?
- Vzemi! - Res? Šališ se..
- Za norca me imaš... - Ne.
- Je moja? Si prepričana? Moja? Ja? - Ja...
- Hvala... - Obljubila sem ti.
Še nikoli nisem dobil česa tako lepega.
- Kje si dobila denar? - Našla sem ga na cesti.
- Ne... Resno? - Ni važno. Mama je poslala denar.
Moja je! Moja!
Poskusi mi jo vzeti, če lahko.
Živjo.
- Kako si kaj? - Pojdi k vragu!
Kaj se je zgodilo?
Saj zmrzuješ, mraz je...
- Kje živiš? Rabiš prevoz? - Pojdi stran!
Ne boj se, ne bom se te dotaknil. Samo domov te bom peljal.
Ponoči ne bi smela hoditi tu okoli, to je nevarna okolica.
Ne boj se, ne bom se te dotaknil.
Čisto navaden fant sem.
Mimogrede, moje ime je Andrej.
Jaz sem Lilja.
Me veseli.
- Izvoli. - Hvala.
Kaj si počela tako pozno v tako nevarni okolici?
- Ni važno... - V redu, ni važno.
- Koliko si stara? - 16.
Potem si že velika punca, toda še vedno je nevarno.
Svetujem ti, da ne hodiš tu.
Torej... Hočeš sedaj v mojo posteljo?
Kaj pa govoriš? Ne bom spal s tabo.
Zakaj pa si me peljal?
- Ker sem. - Misliš, da sem neumna?
Ne. Samo prijazen sem hotel biti.
Videl sem te in hotel sem ti pomagati.
Torej misliš, da sem grda?
Ne mislim, da si grda...
Zares si simpatična.
Ampak ne bom spal s tabo.
Nisem te zaradi...
V redu. Oprosti... Hvala za prevoz.
Pazi nase...
Čakaj!
Čakaj...
Mislil sem... bi se mogoče kdaj dobila?
Samo dobila...
Lahko bi kam šla.. gledat film... Ne vem. Toda brez neumnosti.
Brez neumnosti?
Točno... Da ne boš dobila kakšnih idej.
V redu.
Dobro. Odlično...
Živjo.
Kaj delaš tukaj? Hudiča, prestrašil si me!
- Oprosti. - Kaj delaš tukaj?
Oprosti, ker sem te prestrašil.
Ali bi lahko... prespal pri tebi?
V redu.
Oprosti. Nisem te hotel prestrašiti.
Samo spati hoče s tabo.
Ne pa noče.
Seveda hoče.
Ne pa noče. Prijazen je.
Ne verjemi.
- Samo ljubosumen si. - Čisto nič.
- Seveda si. - Čisto nič.
- Ampak seveda, da si. - Ne, nisem.
Samo spati hoče s tabo.
Mami!
Ne!
Sranje!
- Bi še kaj? - Da.
- Pito ali sladoled? - Sladoled.
- Sladoled? Prinesem ti ga.
- Izvoli. - Hvala.
Samo sranje!
Zdaj razumem, zakaj je moja mama odšla.
Tukaj nimaš kaj početi.
- Pojdiva na Švedsko. - Kaj?
Vzameva stvari in greva... takoj! Mi ne verjameš?
- Nisi resen. Seveda sem. Ne takoj. Čez en teden.
Živim na Švedskem, delam tam. Tukaj sem samo na počitnicah.
Odidem čez en teden. Lahko greš z menoj.
Tam ti lahko najdem službo in stanovanje.
Fino bi bilo... Nisi nikoli razmišljala, da bi odšla?
Ta država je sranje. Tu nimaš kaj početi.
Švedska je raj v primerjavi s tem. Tam se res lahko sprostiš.
In tudi ljudje so drugačni.
Prijazni so, niso taki kot tu.
Poleg tega lahko res dobro zaslužiš.
Veš, v enem mesecu lahko zaslužiš toliko kot zdravnik tu v enem letu.
- To ne more biti res! - Res je!
Samo poglej... Tu so ljudje nori!
Veš kaj je naredil moj bratranec?
Prodaj je svojo ledvico, ker je potreboval denar.
Bi ti prodala ledvico?
Ne zaslužiš si takšnega življenja.
- Kaj se je zgodilo z žogo? - Oče jo je počil.
- Počil? - Samo preluknjal.
- Zakaj? - S škarjami.
- Zakaj? - Ne vem. Znorel je.
Popravil jo bom.
"Odprite! Policija!"
Je res policija?
"Odprite ali pa razbijemo vrata!"
- Živjo! Kako si kaj? - Kaj hočete?
- Pridi sem! - Kaj hočete?
- Izginite! - Nehajte!
Briga me zanje. Bedaki so.
Tako ali tako bom kmalu odšla.
Hočeš lepilo?
- Veš kaj? - Ne.
Našla ti bom službo na Švedskem.
Res, prisežem. Nočem te pustiti samega.
Govorila bom z Andrejem.
Res sem vesel, da prideš na Švedsko.
Našla bova res veliko stanovanje... z ogromno kopalnico...
Karkoli si želiš.
Nekaj bi te rada vprašala.
Imam prijatelja in hotela sem te vprašati...
Ne zdaj, ne zdaj... Bova potem govorila o tem.
Ne zdaj, ne zdaj...
- Neumna si. - Neumna sem?
- Točno. - Lahko greš, če sem neumna.
- In zakaj sem neumna? - Ker te hoče preslepiti.
- Preslepiti? - Res te hoče...
- Kje pa! - Seveda te hoče.
Na kakšen način?
Govori o službi na Švedskem, a hoče le spati s tabo.
- V resnici ne bo nobene službe. - Seveda bo!
Obljubim, da ti bom priskrbela službo na Švedskem. Govorila bom z Andrejem.
Ali še nisi govorila z njim?
- Pozabila sem. - Rekla si, da boš govorila z njim.
Oprosti, pozabila sem! Govorila bom z njim. Obljubim.
- Si delala kaj drugega? - Nehaj, saj bom govorila z njim.
- Kakšna služba je? - Nekaj z zelenjavo.
- Zelenjavo? - Pobiranje ali nekaj takega...
Pobiranje? Pozimi? Zelenjava ne raste pozimi.
In? Mogoče je topleje na Švedskem.
- Pa veš kje je Švedska? - Približno.
- Kje? - Ne vem natančno...
...toda nekje v EU... ali kakorkoli se že imenuje.
In ti, kaj pa ti veš?!
- Samo ljubosumen si. - Nanj? Ljubosumen? Ne.
- Ljubosumen si. Seveda si. - Ne, nisem!
- Seveda si. - Ne...
- Si. - Ne.
Seveda nisem.
- Je to zame? - Da, za koga pa?
- Kaj pa je? - Odpri pa boš videla.
Potni list?
- Poglej na zadnjo stran. - Kaj je tam?
Sedaj je tvoje ime Katja.
- Zakaj? - Na meji bi lahko bili problemi.
Nisi še polnoletna.
Zato, da ne bodo spraševali nepotrebnih vprašanj.
Mimogrede, poklical sem svojega šefa.
Rekel je, da lahko začneš v ponedeljek.
- Ponedeljek? Ta ponedeljek? - Da, ta pondeljek.
V nedeljo greva.
Nekaj bi... te rada vprašala?
Bi lahko poiskal službo še za eno osebo?
Ne vem.
Za mojega prijatelja je, za prijatelja, ki mi veliko pomeni.
Nočem, da bi ostal sam tukaj.
Vprašal bom... Pozanimal se bom...
Ni povsem izklučeno.
Predober si!
- Halo? - "Halo, Nataša? Tukaj Lilja."
Z mojim fantom odhajam na Švedsko.
Ti pa boš ostala v tej smrdljivi luknji. Tako je to, draga.
V predor se peljeva, lahko me prekine...
"Kličem s fantovega mobilnega telefona."
Volodja! Volodja, prosim!
Adijo, krompirjevka!
- Živjo. - Živjo.
Skoči noter.
Volodja! Volodja...
- Kam greš? - Posloviti se moram.
Mudi se nama.
Poslušaj, nekaj je... majhen problem.
Moja babica je bolna in moram jo obiskati preden grem na Švedsko.
- Torej ne greva na Švedsko? - Sama greš, jaz pa se ti pridružim kasneje.
Žal mi je, toda moja babica je. Mogoče jo vidim zadnjikrat.
- Torej bom letela sama? - Da.
Govoril sem s šefom, pričakal te bo in te peljal domov ter vse razkazal.
- Čas je za odhod. - Da.
- Se kmalu vidiva? - Povedal sem ti, da pridem čez dva dni.
- Res? - Res.
- Čas je, da greš... - Adijo.
Vstani. Vstani, sem ti rekla!
Poglej ga, samo leži tukaj.
Jektarina Menjova Katja...
19. junij 1982.
Hvala. Nasvidenje!
- Katarina? - Ja.
- Jaz sem Ditrij. Pojdiva.
- Potni list. - Potni list?
Jutri.
Dobro jutro.
Pomagaj mi! Prosim!
Prosim, pomagaj!
Pomagaj?! Pomagaj?!
Pobegnila bi?
Če pobegneš, te bom ubil!
Ubijem te, če pobegneš!
Če poveš policiji, te pošljejo nazaj domov.
Tam te bojo pričakali moji prijatelji in te bodo oni ubili.
Razumeš?
V redu je.
Kam greva?
Na delo.
- Delo? - Delo.
- Andrej? - Nobenega Andreja!
Andrej ne pride?
Ne.
- Kaj? - V redu je.
- Prosim.
- Živjo! - Zdravo.
Kar naprej.
Ena ura.
Bi mogoče odložila jakno?
Pomagal ti bom.
Prosim.
Me lahko samo primeš za roko?
Hvala.
...kakor tudi mi odpuščamo svojim dolžnikom
in ne vpelji nas v skušnjavo, temveč reši nas hudega. Amen.
Rada bi imela punčko...
...svinčnike za risanje in roza šolsko torbo.
Zdravo.
Oprosti..
- Oprosti, da sem te kar pustila. - Saj je vseeno.
- Pogrešam te. - Tudi jaz te pogrešam.
Moj edini prijatelj si.
- Žoga? Je cela? - Da.
- Kako si? - Dobro.
Cel dan igram košarko.
- Bi malo igrala? - Ne.
- Mimogrede, vesel božič. - Božič je?
- Da. - Nisem vedela.
- Božično darilo imam zate. - Res?
- Da... - Kakšno?
- Pridi. - Kaj? Kam?
Poglej.
Kaj je to?
Tvoje božično darilo.
- Kaj je? - Vse to. Cel svet.
Hiše, avtomobili, ulice, veter... vse je tvoje.
Počneš lahko kar želiš.
Oprosti, toda ne vem, če je to dobro darilo.
Vetrovno je..
...mraz je in megla.
In ta svet ni tako dober.
Zdaj bi skočila... in letela...
Ne, ne smeš...
Zakaj ne? Moja odločitev je.
Dovolj imam tega življenja. Popolno sranje je.
- Ne, ni. - Seveda je. Sranje je.
- Ne, ni. - Seveda je.
Ampak je edino, ki ga imaš. To življenje je edino, ki ga imaš.
Nočem takega življenja. Ne zanima me.
Poglej mene.
Ubil sem se in šel v nebesa in res je lepo v nebesih.
Toda žal mi je, ker bi rad še malo živel na zemlji.
Mrtev si za večno, živiš pa le kratek trenutek.
- Nisem bil še pripravljen. - Nisi bil pripravljen?
Se spomniš, ko sva sedela na tisti klopi -
- in si napisala "Ljlja 4-ever"?
In tisti kreteni, ki so pljuvali po naju?
Rekel sem, da bi morala oditi-
-toda ti si rekla, da še nisi pripravljena.
Najprej si hotela napisati do konca. Se spomniš?
Tako je zdaj.
Vsi pljuvajo po tebi, toda nisi še pripravljena.
Skoči, če hočeš. Ni nevarno. Ujel te bom.
Toda potem izgubiš. In tisti kreteni, ki pljuvajo po tebi, zmagajo. Razumeš?
Živjo, ljubica. Si že iz šole?
Imaš nalogo?
Kako je bilo v šoli?
Sovražim te.
Si lahko tiho? Sedi in beri knjigo. Naredi nalogo!
- Misliš, da sem tvoja lastnina? - Nehaj!
- Nisem tvoja lastnina. - Brez govorjenja. Povedal sem ti.
- Misliš, da me lahko kupiš? - Utihni!
- Ne moreš. - Utihni!
- Ne moreš kupiti mojega srca niti duše. - Me slišiš? Utihni!
Stoj! Stoj, prekleto!
Mama...
Živjo...
Uboga..
Presenečenje imam zate.
Dovolj imam presenečenj.
- Vrata so odprta. - Kaj?
Pozabil je zakleniti, ko je odšel. Vrata so odprta.
Pridi. Vstani.
- Ne morem... - Pridi.
- Samo spala bi. - Vrata so odprta.
Vidiš? Pozabil je zakleniti vrata.
Pojdi!
Kam naj grem?
Lilja, počakaj!¨Ne skoči!
Ne skoči! Ne stori tega! Ne!
Ne, prosim Lijla! Ne! Rotim te!
Lilja! Ne!
Dekle, stara okoli 16 let. Padla z višine.
Ena, dve, tri...
Splošna ustavitev pretoka. Brez nadaljnih podatkov. V petih minutah.
Se te lahko dotaknem? Si resničen?
Resničen si!
Ne grem. Zelenjava se ne pobira pozimi. Nisem neumna.
Adijo!
Krompir vam je padel. Naj vam pomogam.
Ta film je posvečen milijonom otrok po svetu, ki jih izkoriščajo v trgovini z belim blagom.